Øst-Berlin i Øst-Tyskland
Unnskyld, har du fyr?
HVA har nettopp inngått en avtale.
Ubåtdeler skal smugles til SADF med båt.
FN-sanksjonene blir omgått i "Operasjon Drømmeskipet".
Lenora har en viktig rolle. Det har jeg beviser på.
Kan du føre henne hit i morgen?
Dere vil vel ha henne levende? Jeg tuller bare.
Jeg skal ordne det.
Kom til Tucholskystrasse klokka 22.00 i morgen.
Det ligger ved siden av USAs ambassade.
Jeg sørger så for at dere tre får komme til Vesten.
Gutten blir vel også med?
Ja. Si til Brigitte Winkelmann at alt går etter planen.
USAs ambassade i Øst-Berlin
- Hva syns du? - Spennende.
Alle liker "The Rocky Horror Show".
Vi kler oss ut, får med oss publikum og viser dem hvordan friheten er.
- Jeg vet ikke. - Gi deg nå.
Du ville være en perfekt Brad. Jeg spiller Janet.
Det blir morsomt.
Hvorfor ikke "West Side Story"?
Alle kan bli med på "Rocky Horror".
Det er mye deltakelse fra publikum.
Hva som helst for Gud og fedrelandet.
Østtysk etterretningstjeneste
Dårlige nyheter, kamerater. "Drømmeskipet" er senket.
"Disse bildene blir sendt til vesttysk presse" -
- "hvis dere ikke straks sørger for at skipet snur."
Skipet er i internasjonalt farvann utenfor kysten av Nederland.
Passasjerene vet selvsagt ikke noe. Vi har ikke noe valg. Skipet må snu.
Nei. Vi skylder fremdeles 30 millioner D-mark på det skipet.
Vi får ikke penger hvis ikke delene når fram.
- Det handler ikke bare om penger. - Hva annet?
- Barbara. - Vi prøver ikke å bli populære.
Når begynte Vestens mening å bry oss?
Hva kan vi tape? Vårt gode rykte? Pressen mister snart interessen.
- Det gjør ikke kreditorene. - Dere har rett.
Vi bør ikke avvike fra kursen.
Og hvordan ser du på de rettslige følgene av offentliggjøringen?
Vi er medlem av FN, og handelen strider mot FNs handelsblokade.
De rettslige følgene er uviktige i øyeblikket.
Det vil gå fem år før det kommer opp i retten.
Hvem vet om vi fremdeles fins om fem år?
DDR opplever sin verste økonomiske krise noen gang.
Vi leverer varene og får pengene. Da kan vi betale en del av gjelden vår.
- Det avgjør jeg. - Jeg må nok gjenta dette.
Vi taper 30 millioner D-mark hvis skipet snur.
Jeg tar en beslutning i løpet av dagen.
Finn ut hvem som har skrevet brevet imens.
Vest-Berlin i Vest-Tyskland
- Skal vi ikke gi Der Spiegel bildene? - Ikke ennå.
Det gjør vi hvis ikke truslene er nok.
- Men det er en stor mulighet. - Professor Tischbier.
Hva gjør du for å få ut jentene mine?
Forbundsdepartementet har folk på stedet.
- De vil finne familien din. - Når da?
- Tina. Sånt tar alltid tid. - Alt tar for lang tid!
Når jeg tenker på mannen min i fengslet... eller på Marianne...
Tanken på at jentene mine er et sted uten oss...
...knuser hjertet mitt.
Vær så snill. Dere aner ikke hvor brutale disse folkene kan være.
Kafé Wedekind Vest-Berlin i Vest-Tyskland
VI VET HVA DU ER INNBLANDET I
Vi drar til Østerrike i kveld.
- Jeg reiser ingen steder i kveld. - Hva mener du?
Jeg trenger mer tid. Alene.
Vi har vært atskilt hele våren. Jeg var alene i to måneder.
- Jeg må ta hånd om mor. - Jeg trenger deg nå.
Det handler ikke om deg, men om meg.
- Vi burde fått barn. - Hva?
Hvis vi hadde fått barn...
Det er slutt, Frank.
Jeg elsker deg ikke mer.
Barnehage Kleinmachnow Øst-Tyskland
Hei! Oi, så tung du er.
Jeg skal se etter snegler.
Der.
- Se, mamma! - Du er en ekte ekspert på snegler.
- Så klissen. - Kom, så går vi.
Du må være sulten.
HVOR ER TINAS BARN? DE KOM IKKE!
- Hei, mamma. - Hei.
- Du kom akkurat tidsnok til lunsjen. - Jeg er skrubbsulten.
Har du tatt Max med til byen noen gang?
Han er for liten for museer. Men han liker S-Bahn og tog.
- Gjør han det? - Ja, han er vill etter tog, som deg.
- Hvordan det? - Jeg vil finne noe vi kan gjøre.
Hva sier Annett?
Ærlig talt så vil hun ikke at jeg skal treffe ham.
- Har hun sagt det? - Ja, mellom linjene.
Å ja. Hun trenger nok tid til å venne seg til deg.
Hun har tatt hånd om gutten alene fra starten av.
- Du må være tålmodig. - Ja, kanskje det.
På barnehjemmet der jeg jobbet i Angola...
...var det en gutt.
Han var mindre enn de andre og kom alltid til meg. Jeg så etter ham.
Men jeg forlot ham bare da jeg fikk sjansen til å dra hjem.
Jeg tenker ofte på ham. Nå er han der, mens jeg er her.
Og Annett lar meg ikke treffe Max.
Jeg har kanskje begått en stor feil.
Den verste som fins.
Når foreldre skilles fra barna sine.
Husker du Thomas' søster Tina?
- Ja, selvsagt. - Hun satt i fengsel.
Hun ble ført til Vest-Tyskland, men det ble ikke barna hennes.
- Hvor er de nå? - Jeg vet ikke.
Kapteinen leste opp passasjerlista for meg.
- Rose sto ikke der. - Bruker hun et falskt navn?
Jeg beskrev henne for kapteinen.
Han sa at det ikke fantes en sånn person om bord.
Og med det mener du en som...?
- Ja. - Greit.
Man legger lett merke til henne.
Hvor er hun, da?
Kan hun ha svømt i land og tipset pressen?
Jeg snakket med den ansvarlige for overvåkningen på hotellet.
Sentralen koblet en samtale til Vest-Berlin før skipet la ut.
- Kunne samtalen spores? - Ja.
- Det kom fra Fuchs' hotellrom. - Ble den spilt inn?
Nei, dessverre. Det var en sikker linje.
- Du ville snakke med meg. - Sett deg.
- Jeg foretrekker å stå. - Som du vil.
Jeg har hørt om noen beklagelige hendelser, kamerat Rauch.
Ved første øyekast henger de ikke sammen, men alt peker mot deg.
Mot meg?
Om det var deg eller Rose...
...som ringte Vest-Berlin fra mitt hotellrom i Rostock, betyr ikke noe.
- Ringte? Vi har ikke... - Noen ringte!
Og jeg vet at det ikke var meg.
Og trusselen om å offentliggjøre forretninger i Vestens presse...
Dere to, ut over kamerat Dietrich og meg selv, -
- var de eneste i Rostock som kjente til det.
Anklagene dine er helt ubegrunnet.
Jeg sto bak hele handelen med SADF.
Hvorfor skulle jeg...?
Jeg mistenker at du ikke har godtatt den rående situasjonen, kamerat.
Og det aner meg at lojaliteten til ANC -
- eller Rose er sterkere enn lojaliteten din til oss.
Vet du hva det aner meg, kamerat Fuchs?
Det aner meg at du og landet vårt er kommet på feil kurs.
- Apropos kurs har jeg snudd skipet. - Hva?
Vi vil ikke ha våpnene beslaglagt. Det vil ikke arbeiderne våre heller.
- Rose Seithathi er forresten borte. - Er hun ikke på skipet?
Kamerat Rauch. Fra og med nå skal du tie stille.
Du er herved fristilt fra feltarbeidet.
Og den spesielle reisetillatelsen er inndratt.
- Det er lenge siden sist. - Ja.
- Du ser godt ut. - Til å være død, mener du?
Jeg fikk først vite at du overlevde for to uker siden.
Jeg kunne knapt tro det.
Ikke før nå.
- Jeg var sikker på at du var død. - Jeg merket det.
Jeg så deg flykte i Angola.
- Hvor er Ingrid? - Hun sover.
- Hun sover, Lenora. - Jeg beklager.
Vet du hvem som reddet meg?
- Gary Banks, av alle mennesker. - Han er død. Skutt.
- Hvordan vet du det? - Jeg så ham i Rostock havn.
Det kan ha vært Rose.
Ifølge Fuchs er Rose ikke om bord på skipet.
Jeg har ingen anelse om hvor hun er, og jeg kan ikke lete.
Hva som helst kan ha skjedd.
Den sørafrikanske regimets leiesoldater jakter på ANC.
Beklager. Jeg er litt beruset.
Fuchs har gitt skipet ordre om å snu og gir meg skylden for fiaskoen.
Hvilken fiasko?
Noen vet at DDR formidler våpen mellom Vest-Tyskland og Sør-Afrika.
De truer med å offentliggjøre det i pressen. Fuchs tror at jeg...
...har ringt og informert noen.
Kanskje det var deg. Som ringte, altså.
Fuchs inndro reisetillatelsen min. Og jeg har alt billett til Cape Town.
Hvorfor skulle jeg avsløre min egen handel?! Hvorfor?!
Jeg hadde tenkt på noe helt annet.
Hva da?
Skipets last, ubåtdelene til SADF, -
- skulle havne i hendene til ANC i Angola.
- Det var iallfall planen min. - Skulle du sabotere handelen? Du?
- Det ville jeg aldri trodd. - Det spiller ingen rolle nå.
Nå står jeg fast her. I dette dødsdømte landet.
Hva om jeg kunne hjelpe deg over grensa?
Hva ville det være verdt?
Hva som helst.
Kleinmachnow i Øst-Tyskland
Nå, da?
Nå må du skitne til hendene for siste gang.
Max?
Hei, Max. God morgen.
Ikke vær redd. Jeg er faren din.
Jeg mistenkte at Martin var her for å få Max.
Men at han skulle kidnappe ham... med din hjelp...
Han er jo tross alt faren hans. Det er en stor fordel for deg også.
Du kan fokusere på karrieren og slipper å tenke på familien.
Du får tenke på jobben hele døgnet, hver dag. En oppskrift på å lykkes.
Tro meg, jeg vet hva jeg snakker om.
Og Martin blir en fantastisk far.
- Hva har skjedd? - Ta ham. Han slutter ikke å gråte.
- Max, skatt. Hva sier Annett? - Jeg...
Hva er det? Hva er det?
Kom, så finner vi togbanen.
- Skal du kidnappe ham? - Ja, det er planen.
- Du kan ikke mene det. - Jo.
Det er ikke mitt land mer. Max må ikke vokse opp her.
Kjære venn. Du vokste ikke opp i et land, -
- men i huset mitt, hos meg. Max har moren sin her.
Ja, Annett. Du har selv sagt at hun aldri er hjemme. Hun...
...tar mer ansvar for Max enn du gjør.
Jeg kommer straks, Max.
Jeg vil at Max skal være fri.
- Hva betyr det? - Jeg trekker meg fra jobben.
- Det kan ingen gjøre. - Jo, du skal få se.
Kan du ta hånd om Max i dag?
Hvor skal du?
God morgen, Berlin! Takk for at dere kom!
Aids er en sykdom og har ikke noe med moral å gjøre.
- Kamerat Dietrich. Kaffe? - Gjerne.
Den er av den gode typen.
Aids gjør ikke forskjell på noen.
Aids behandler alle likt. Uansett etnisitet...
Gudskjelov at det ikke fins sopere her.
Vi tjener nesten like mye på blodoverføringer -
- som på epler og pærer. Tenk om vi måtte aids-testet blodgiverne.
Hva skyldes denne æren?
- Jeg ser etter Annett Schneider. - Har hun ikke kommet ennå?
- Er hun syk? - Hun har et upassende forhold.
- Til herr Amend, mener du? - Hvem ellers?
Og med upassende mener du...?
De unge må få sjansen til å utmerke seg.
Og vokse med oppgavene.
Det har alltid ant meg at hun hadde potensial.
- Kamerat Fuchs har teft for det. - Akkurat.
- Nå fortsetter Sprembex-handelen. - Strålende.
Men for å villede folket -
- spredde DDRs regjering et rykte -
- om at aids ble utviklet som et våpen av USAs forsvar.
- De kaller det... - ... "Operasjon infeksjon".
... "Operasjon infeksjon".
Det der var jo KGB. Vil de gi oss skylden for det?
På den andre siden av grensa lider østtyske venner av aids.
Det har jeg beviser på.
- Allerede? - Endrede planer.
- Hvor er han? - Vær rolig, Annett.
Max har det bra. Han er hos farmoren sin.
- Er Ingrid også innblandet? - Sett deg ned, Annett.
Vi må snakke sammen.
Jeg skal være ærlig, Annett.
Jeg har planlagt noe og trenger hjelp av deg.
Hvorfor skulle jeg hjelpe deg?
Du gjør som jeg sier hvis du vil treffe Max igjen.
- Det mener du ikke. - Da kjenner du meg dårlig.
Hvor er Tina Fischers døtre?
Vi må samarbeide for å finne et botemiddel.
Vi må kvitte oss med fordommenes lenker for å kunne samarbeide.
Hva nå det skal bety.
Det har lenge vært tabu å snakke om det. Sannheten må fram.
I dag vil jeg fortelle...
"...at jeg er en ynkelig Stasi-agent".
...at jeg er hiv-positiv.
Hva er det han sier?
Jeg var redd for at han skulle avsløre oss også.
Som HVA-agenter, Hartmann.
Og jeg skal vie resten av livet til kampen for et botemiddel.
Ikke glem tilstelningen på USAs ambassade i kveld.
Klokka fem.
"The Horry Rocky Show".
- Det høres morsomt ut. - Ja.
Ring Nina. Hun tar hånd om Winkelmann.
Greit.
Barnehjem, Øst-Tyskland
Det er fint at dere vil adoptere eldre barn.
Mange unge par vil bare ha spedbarn.
Kan dere ikke fortelle litt om dere selv?
Begynn du, elskling.
Ja.
Vi er fremdeles veldig unge.
Men vi har vært sammen siden vi gikk på skolen.
- Vi har alltid ønsket oss barn. - Vi hadde faktisk en sønn.
Max. Fortell om det, elskling.
Jeg trodde lenge at vi aldri ville komme over tapet.
Det var så urettferdig at han ble tatt fra oss så tidlig.
Man kommer seg bare igjennom det ved å huske -
- de korte, lykkelige øyeblikkene.
Jeg glemmer aldri hvordan det var å holde Max.
Men en gang...
...innser man hvor mye i livet man ikke kan styre. Ikke sant?
Ja.
Da må man bare se framover og gå videre.
- Ja, vi må la livet gå videre. - Ja.
Jeg merker at hjemmet deres er fullt av kjærlighet.
Og sosialistiske verdier, selvsagt.
Jeg skal hente søstrene som foreldrene rømte fra.
Takk.
Dette er Christa og Michaela.
Dere kan gå ut igjen. Vent utenfor.
De var ikke som jeg så for meg.
Vi kan ikke oppfylle alle ønskene. Ikke på så kort varsel.
Det må jo stemme, ikke sant?
- Jeg fikk en dårlig følelse. - Ja.
- Har du ingen andre søstre? - Disse to var søte, men...
Jo, vi har søstrene Fischer.
- Ja. - Men de er alt lovet bort.
De blir hentet i neste uke.
Det kan kanskje løses på en måte. Vi har et viktig hasteoppdrag.
- Topphemmelig. - Ja.
Vi vil treffe de andre søstrene.
Dette er Steffi og Sandra.
Dere kan gå igjen. Vent utenfor, er dere snille.
- Søstrene Fischer er HVA-materiale. - Ja, vi vil ta dem med oss straks.
Ja.
- Gjør det. Jeg ordner med papirene. - Ja. Mange takk.
Disse jentene vil tjene DDR godt, og det har du bidratt til.
- Lykke til. - Takk.
Ha en fin dag.
Moren deres sendte oss.
- Jeg tror deg ikke. - Kom nå.
- Jeg vil ikke bli med. - Vi har kjent henne fra vi var små.
Hun heter Tina. Kjælenavnet er Knupsi.
Hun har en føflekk på skulderen, her.
Steffi? Sandra!
Vi må skynde oss.
Steffi! Sandra!
USAs ambassade i Øst-Berlin
Velkommen.
Velkommen til USAs ambassade.
I programmet er det selvsagt en tysk oversettelse.
Toalettpapiret.
Velkommen.
Sett dere foran. Da blir det morsommere.
- Ha det morsomt. - Alt ser bra ut, dere.
Ikke noe slår å dele toppen av USAs kultur med fienden.
Ikke undervurder kulturelt diplomati.
Selv om alle i publikum jobber i Stasi?
Særlig hvis alle i publikum jobber i Stasi.
Et program?
- Klar for nærbildene, frau Netz? - Ja, men...
...etter forestillingen trenger jeg hjelp av deg.
Greit.
Vær så god.
Takk.
BNDs feltkontor Vest-Berlin i Vest-Tyskland
Gianni. En Martini til med sitronskall.
Og en til damen også.
- Får jeg sette meg? - Stolen er ledig.
- Jeg forlot kona i morges. - Så heldig jeg er.
Jeg ville dra, men flyet til Cape Town går ikke før i morgen.
Da får vi iallfall én natt sammen.
Herr Rauch. Denne veien.
- Hva heter de? - Steffi, Sandra og Lenora.
- Det er Katie. Jeg heter Hilde. - Ikke vær redde.
Vi har spilt teater og kledd oss ut.
Nå skal Katie sminke dere fint.
Kollegene våre fra USAs ambassade kjører dere over.
De ransaker ikke diplomatkjøretøyer. Vi har to biler.
- Bra. - Hvor er gutten?
Han blir her.
- Takk. - Ta vare på deg selv.
Greit. Er dere klare for et ekte eventyr?
Jeg skal skru opp musikken, så danser vi.
Dere må bare smile når vi kjører forbi grensa.
- Er dere klare? - Det skal vi vel få til?
Ja!
- Lykke til! Ta vare på dere selv. - Ikke vær redde. Ha det bra.
- Mange takk. - Adjø.
Nå skal vi se hvor moren deres er.
- Der er mamma! - Mamma!
Mamma!
Jeg har savnet dere sånn!
Onkel Thomas!
Hvor er pappa?
Brigitte Winkelmann?
- Hva gjør du her? - Pågriper deg.
Hvor er Martin?
- Hvor er Martin? - Han kommer ikke.
Jeg kan gå inn selv. Jeg kan gå inn selv!
Hva er det som foregår her?
Cruiseskipet var et tap på 30 millioner D-mark.
På torpedoene tapte vi 20 millioner D-mark.
De saboterte Sprembex-prøvene betydde et tap på 50000 D-mark.
Skadene etter Tsjernobyl-ulykken kostet oss en halv milliard D-mark.
- Slutt nå. - Det er bare toppen av isfjellet.
- Vi finner på noe nytt. - Jeg vil ikke høre mer.
Folkets livsgrunnlag avhenger av blod- og plasmaoverføringer.
Sykehus og legemiddelfirmaer i Vesten får ikke nok av det.
Og det beste av alt er at det er gratis.
De dovne borgerne våre produserer det.
Vi tok det fra dem og sendte det bort. Lettjente penger.
Men nå har en syk skrulle i Vesten gått ut på tv -
- og sagt at aids-viruset sprer seg som en løpeild her.
- En person kan ikke felle et land. - Jo!
Et land som står på leirføtter!
Landet vårt hviler på et solid grunnlag av gode verdier.
Man blir ikke rik av gode verdier! Gode verdier er bare pynt.
Her.
Feiringen kunne blitt så storartet.
- 25-årsjubileet for Berlinmuren? - Ja.
Fyrverkeri, blå himmel og bjørnebærbusker.
En feiring av alt vi har oppnådd. Nå blir det bare en parade.
Heller en parade enn...
Jeg vil uansett snakke med Mielke om bjørnebærene.
- Ja? Hvem er det? - Hei!
Hva syntes du om forestillingen?
- Det er midt på natta. - Det er faktisk tidlig på morgenen.
Jeg tenkte at du kanskje har en nøkkel til leiligheten min.
Jeg? Hvorfor det?
Jeg mistet min i Kreuzberg. Jeg vil ikke vekke min kone Maria.
Hun dreper meg hvis hun får vite at jeg danset med Katie.
Nei, jeg mener, hvorfor du tror jeg har nøkkelen?
Vi gjør det sånn. Jeg venter her.
Ring den du må ringe. Da skylder jeg deg en tjeneste.
Hallo?
I SIKKERHET I CAPE TOWN. VENTER PÅ DEG, MIN ELSKLING
Herr Posimski. Du skriver visstnok på en ny bok.
Leserne vil nok vite hva den handler om.
Ideen til boka kom som et lyn.
Den handler om en motvillig spion fra DDR.
Han vil legge spionlivet bak seg og leve et enkelt liv, -
- men ryktet hans går foran ham.
Uansett hvor han kommer, vil folk enten hjelpe ham eller drepe ham.
En 1900-tallets Candide.
Det høres spennende ut. Hva skal den hete?
Jeg tror at jeg skal kalle den...
... "Legenden om Kolibri."
Tekst: Tor Hundstad www.sdimedia.com